Inelele de logodnă și verighetele se poartă aproape întotdeauna exclusiv pe degetul al patrulea al mâinii. Cei mai mulți dintre noi chiar numesc acest deget „degetul inelar”. Dar știi de ce acest deget a devenit locul preferat de punere a acestor podoabe speciale? Răspunsul imediat la această întrebare este unul destul de încântător.
Tradiția și simbolismul degetului inelar pot fi urmărite încă din cele mai vechi timpuri. Potrivit legendei, se credea că degetul inelar avea o venă care se conecta direct la inimă, astfel încât inimile îndrăgostiților ar fi fost conectate prin inelele lor. Primii romani numeau acest lucru Vena Amoris, sau vena iubirii.
Așadar, pentru a întări o uniune fondată pe dragoste, un inel era pus pe acel deget specific pentru a semnifica romantismul pe care cuplul proaspăt căsătorit îl împărtășea, conectând, în esență, cele două inimi ale lor.
[rssfeed id='1612173855' template='list' posts=2]Însă, odată cu dezvoltarea tehnologiei și îmbogățirea cunoștințelor, am aflat că toate degetele au conexiuni venoase cu inima și că nu există o astfel de venă singulară, spulberând simbolismul străvechi. Cu toate acestea, tradiția este încă valabilă pentru multe cupluri care își desemnează degetul inelar de la mâna stângă pentru a semnifica angajamentul lor unul față de celălalt și iubirea pe care și-o vor purta veșnic.
Persoanele de religie creștină poartă verighetele ca simbol al armoniei, iubirii reciproce și al credinței. Însă nu toată lumea poartă verigheta pe inelarul de la mâna stângă. În unele țări, se obișnuiește ca verightea să fie pusă pe al patrulea deget al mâinii drepte. Vorbim aici despre Rusia, India, Olanda, Spania, Norvegia, Danemarca, Bulgaria, Serbia, Lituania, Grecia, Polonia, Austria, Ungaria și Venezuela.
În aceste țări, mâna dreaptă pare să fie obiceiul consacrat, indiferent de religie. De obicei, inelul de logodnă este pus primul, urmat de verighetă. Acest lucru este pur și simplu din motive practice, din cauza ordinii în care au fost dăruite inelele. Cu toate acestea, acest obicei poate varia în funcție de ceea ce se simte cel mai confortabil pentru mireasă.
În Germania, se pot folosi atât degetul al patrulea de la mâna dreaptă, cât și de la mâna stângă. Ca regulă generală, mâna stângă este mai răspândită în rândul protestanților, iar cea dreaptă este preferată de catolici.
Cuplurile evreiești moderne plasează adesea verigheta pe degetul inelar al mâinii drepte în timpul ceremoniei de căsătorie și apoi o poartă pe degetul inelar al mâinii stângi. Cu toate acestea, conform vechii tradiții, și întâlnită și astăzi în unele dintre cele mai conservatoare ceremonii evreiești, se folosește degetul arătător sau degetul mare.
În mod curios, deși nu din motive religioase, în Brazilia verigheta este, de asemenea, plasat mai întâi pe degetul inelar al mâinii drepte, apoi este schimbat pe mâna stângă în timpul ceremoniei de nuntă.
Verighetele de nuntă nu sunt folosite în ceremoniile de nuntă musulmane tradiționale, dar dacă se poartă una, aceasta poate merge fie pe degetul inelar stâng, fie pe cel drept. În Iran, verigheta de nuntă este mai frecventă și se poartă pe degetul drept.
Purtarea verighetei pe al patrulea deget reprezintă normă culturală care arată că o anumită persoană este căsătorită. Este considerat un simbol al iubirii dintre cei doi, angajamentul faţă de soţii lor şi dovada jurămintelor de căsătorie. În Biblie, verigheta apare sub denumirea de „inel cu sigiliu“.