Astăzi, 9 martie, ca în fiecare an, creștinii ortodocși îi prăznuiesc pe cei 40 de Mucenici din Sevastia. Sărbătoarea mucenicilor este cea mai populară sărbătoare a primăverii înainte de Paște, marcând începutul anului agricol, graniță între iarnă și vară. Totodată, este și sfârșitul zilelor capricioase Babele și începutul zilelor mai calde de primăvară, denumite „Zilele Moșilor” care se întind până în 17 martie.
Cei 40 de martiri/mucenici din Sebaste, azi Sivas în Turcia, au fost soldați care făceau parte din Legiunea a XII-a romană numită „Fulminata”, aflată în Melitene-Armenia. Unii cred că Legiunii i-a fost dat numele de către Marcus Aurelius după ce a experimentat evenimentul „ploaia miraculoasă” în 169.
După numele purtate, ei nu erau numai romani de origine, ci şi greci, amestecaţi cu armeni. Pentru că au refuzat să se închine idolilor şi să venereze statuile împăraţilor au fost condamnați la moarte.
[rssfeed id='1612173855' template='list' posts=2]Potrivit Omiliei Sfântului Vasile la 50 de ani după martiriul lor, aflăm că în Armenia era foarte frig pe timpul iernii și mai ales în martie. A fost și un îngheț puternic. Sub zidul orașului se afla un lac care era înghețat atât de tare, încât ar fi fost posibil să mergi în siguranță. Trei dintre ei, Chirion, Candid și Domnos erau foarte pricepuți în studiul Scripturilor.
În 320, refuzând să se închine idolilor, au fost întemnițați pentru opt zile de către Agricolae, guvernatorul Armeniei. La început, au fost torturați prin mijloace abominabile, apoi dezbrăcați și aruncați în apele reci ale lacului Sevastiei.
Au reușit să îndure toată noaptea goi în asemenea împrejurări, încurajându-se unul pe altul să aibă răbdare până la sfârșit. Lui Aglaie, unul dintre paznici, i s-a poruncit să primească pe oricare dintre cei care ar putea tăgădui pe Hristos. Dar a avut o viziune. Puterile cerești împărțeau coroane tuturor mucenicilor, cu excepția unuia, care la scurt timp după aceea a abandonat lupta.
Văzând aceasta, Aglaie s-a mărturisit creștin și s-a alăturat mucenicilor din lac, iar numărul de patruzeci a rămas complet. Dimineața, aproape morți de frig, au fost scoși din apă. Trupurile lor au fost arse și cenușa aruncată în lac. Astfel s-a încheiat cursul martiriului în 320, în timpul domniei lui Licinius.
Conform basilica.ro, cei 40 de mucenici din Sevastia au fost: Chirion, Candid, Domnos, Isihie, Iraclie, Smaragd, Evnoic, Valent, Vivian, Claudiu, Prisc, Teodul, Eutihie, Ioan, Xantie, Ilian, Sisinie, Aghie, Aetie, Flavie, Acachie, Ecdichie, Lisimah, Alexandru, Ilie, Gorgonie, Teofil, Dometian, Caius, Leontie, Atanasie, Chiril, Sacherdon, Nicolae, Valerie, Filoctimon, Severian, Hudion, Meliton şi Aglaie.
Moaştele lor, câte au rămas, au fost înmormântate la Sevastia, apoi s-au împărţit în toată lumea creştină. O parte dintre ele se găsesc la Mănăstirea Antim din Bucureşti, cât la alte locaşuri sfinte din ţara noastră.
„Patruzeci de oameni, care aveau, parcă, un singur suflet în trupuri separate, în acord și unanimitate de credință, au dat dovadă de răbdare în chinuri, aceeași statornicie pentru adevăr. Toți sunt asemănători unul cu altul, toți sunt egali în spirit, egali în ispravă; prin urmare, li s-au acordat coroane egale de glorie” (Sf. Vasile cel Mare)
Tradițiile rurale variază de la o regiune la alta, precum și rețetele de „mucenici”.
Curățarea casei și pentru alungarea gerului.
Femeile coc de obicei 40 de „sfinți” sau „mucenici”, iar bărbații beau 40/44 de pahare. Mucenicii sunt ofrande aduse pentru sacrificiul celor 40 de ostași creștini din Sevastia. Creștinii împart mucenici pentru sufletele morților și pentru ca recoltele viitoare să fie abundente.
Se face prognoza vremii până la sfârşitul anului. Se spune că, dacă plouă în această zi, va ploua şi în ziua de Paşti. Dacă tună în timpul zilei, va urma o vară în care recoltele vor fi foarte bune. Dacă în ajun este vreme rece şi îngheaţă pământul, iarna va dura până la Sfântul Gheorghe (40 de zile la rând).
Se întorc cocostârcii şi berzele la cuiburile lor.
Prăznuirea celor 40 de mucenici este preferată de bărbaţi, pentru că pot să bea 40 de pahare de vin, în cinstea sfinților. Conform tradiției, vinul băut în această zi se transformă în putere de muncă pentru tot anul.
Există și ritualul de a bate cu maiul în pământ pentru ca din acesta să iasă căldura.
Se bat 40 de mantii cu scopul de a trăi ani mulţi şi sănătoşi şi de a descoperi eventuale comori îngropate în pământ.
Se deschide poarta cerului şi moşii se întorc între cei din rândul cărora s-au ridicat.
Moartea celor 40 de martiri a atras venerația și reprezentarea artistică de la acea vreme și până în prezent. A fost ultimul martiriu celebru în masă al creștinilor. 40 de tineri goi, palizi, tremurând, înghesuiți sunt pictați pe o icoană din lemn din secolul al IV-lea în Musee des Beaux Arts din Paris.
În Forumul roman se află o mică clădire numită „Oratoriul celor Patruzeci de Martiri”. Datând din anii 600, pereții săi sunt pictați în frescă cu trupurile subțiri ale tinerilor ale căror brațe sunt ridicate în semn de laudă.
La Siracuza, Sicilia, sub Biserica Sf. Ioan din secolul al IV-lea, sunt catacombe în care cei 40 de mucenici înfrumusețează zidurile cu credința lor.
Sculpturile și picturile martirilor din ultimii 2.000 de ani reprezintă toți martirii creștini, din trecut și din prezent, ale căror sacrificii făcute de bunăvoie, cu iubire pentru Dumnezeu, inspiră orice spirit creator.