Prima Capitală a României. Țara noastră a avut o istorie destul de tumultoasă, plină de lupte crâncene pentru a-și păstra independența și suveranitatea. Aceste lucruri au făcut ca teritoriile și capitala să se modifice de la o perioadă la alta. Deși pare greu de crezut, Bucureștiul nu a fost dintotdeauna capitala României. Care a fost prima capitală a țării noastre și ce arată datele istorice veți afla din materialul următor.
Bucureștiul este cel mai mare și cel mai dezvoltat oraș din România, dar lucrurile nu au fost dintotdeauna așa. Curtea de Argeș a fost prima capitală a Țării Românești. Acest oraş se bucură de o istorie bogată şi deține mai multe obiective cunoscute în toată lumea, printre care amintim de Biserica Domnească şi de mănăstirea ce este necropolă pentru familia regală a României.
[rssfeed id='1612173855' template='list' posts=2]Se spune că începând cu anul 1365, aici au fost bătute primele monede românești, ducații de argint și banul, de voievodul Vladislav I, care a domnit între anii 1364 şi 1377. Acest lucru a dus la înființarea primei monetării a Ţării Româneşti. De asemenea, în Curtea de Argeș s-au născut marii domnitori ai istoriei medievale: Neagoe Basarab, Vlaicu Vodă, Mircea cel Bătrân. Curtea de Argeş a fost capitala Ţării Româneşti până la începutul secolului al XV-lea.
După această perioadă, orașul nu a mai avut aceeași strălucire, dar și-a recăpătat faima după ce catedrala Mănăstirea Curtea de Argeş a fost desemnată necropolă regală de către Carol I. Aceasta a fost ctitorită de către Sfântul Voievod Neagoe Basarab, în perioada 1515 şi 1517.
Orașul București a fost fondat în jurul secolelor XIV – XV, conform istoricilor. Cu toate acestea, adevăratele sale origini au rămas o adevărată enigmă chiar și în ziua de astăzi. O certitudine este că primul document în care este menționată actuala capitală datează din anul 1459, iar acesta ar fi un act emis de Vlad Țepeș către niște boieri.
În acele vremuri, Bucureștiul era numit Cetatea Dâmboviței și avea rol strategic, urmând să supravegheze drumul ce mergea de la Târgșor la Giurgiu, în ultima așezare aflându-se o garnizoană otomană. După scurt timp, actuala capitală își câștigă prestigiul, deoarece Radu cel Frumos (fratele şi urmaşul lui Vlad Ţepeş) o alege ca reședință domnească, la data de 14 octombrie 1465. El și-a dorit foarte mult acest lucru pentru a fi cât mai aproape de ocrotitării săi turci.
Cu toate astea, Radu cel Frumos nu găsește drumul spre victorie în conflictele cu Ştefan cel Mare, ba chiar este ucis. Deși este primul care a folosit Bucureștiul ca scaun de domnie, fratele lui Vlad Țepeș nu este considerat părintele orașului. De-a lungul timpului, mai mulți domnitori vor prefera Târgoviştea ca fiind capitală, pe motive politice, în contextul luptei antiotomane. Un exemplu este domnitorul Constantin Brâncoveanu (1688-1714) căruia boierii îi reproşau că preferă Târgoviştea mai multe decât Bucureştiul. Aceștea îl bănuiau că are un plan de a fugi în Transilvania în cazul unor atacuri turceşti.
Din anul 1659, sub domnia lui Gheorghe Ghica, Bucureștiul devine capitala Țării Românești, din ordin turcesc. Motivul este acela că era mai bine poziționată decât Târgoviște. Din acel moment, capitala se dezvoltă și apar primele drumuri pavate cu piatră de râu, se înființează prima instituție de învățământ superior, Academia Domnească, în anul 1694 și este construit Palatul Mogoșoaia (Constantin Brâncoveanu, 1702), edificiu în care astăzi se află Muzeul de Artă Feudală Brâncovenească.
Treptat se dezvoltă și din punct de vedere economic și apar foarte multe instituții importante și de interes. Municipiul București a fost până la instaurarea regimului comunist în România reședința județului Ilfov.