Alături de mici și sarmale, mămăliga este considerată un preparat tradițional românesc. Dar și unul dintre cele mai vechi, potrivit specialiștilor în domeniu, care spun că aceasta ar fi una dintre primele feluri de mâncare gătită. Cu toate acestea, se pare că originile nu sunt de la poporul nostru ci din alte părți ale lumii. Hai să descoperim cine a inventat mămăligă. Se făcea cu mei și secară pe atunci.
Mămăliga este în esenţă un terci de consistenţă mai groasă, un fel de mâncare care este din cele mai vechi timpuri. Inițial, aceasta se prepara din mei sau alte cereale şi avea o consistenţă mai apoasă. În prezent, versiunea clasică se face prin gătirea făinii de porumb în apă clocotită cu sare, având o consistență mai groasă.
Fiind uşor de preparat, aceste terciuri din cereale au o istorie foarte îndelungată. Ele substituiau foarte bine pâinea pentru care este nevoie de un cuptor pentru a fi coaptă. Așadar, mămăliga este unul dintre cele mai vechi preparate culinare din toate timpurile, datând de pe vremea vechilor sumerieni.
[rssfeed id='1612173855' template='list' posts=2]Locuitorii Romei Antice pregăteau un fel mai moale de mămăligă făcută cu speltă (o specie de grâu) măcinată și purta numele de „pultem”. Porumbul a luat locul speltei după ce a fost adus din America de Sud în Europa. Conform datelor istorice, acest lucru s-a întâmplat abia în secolul al XVI-lea, de către exploratorul Hernán Cortés. Era nelipsit din meniul mayașilor și al olmecilor (civilizația antică pre-columbiană).
Adus pe „bătrânul continent”, la început, porumbul a fost cultivat în Spania, dar, mai apoi, a fost răspândit pe întreg teritoriul. La italieni a ajuns în jurul anului 1550 d.Hr., fiind numit „granoturco” (bob turcesc), pentru că în limbajul comun tot ce venea de departe se numea „turc”.
Înainte de 1492, în Veneția se făceau biscuiți rustici, numiți „zaleți”, din făină de porumb. Conform istoricilor, nimeni nu știe să spună cu exactitate de unde a provenit porumbul din care a fost făcută pentru prima dată mămăliga în Italia. Cert este că, în urma comerțului cu Orientul și Spania, comercianții venețieni au reușit să introducă boabele galbene în regiunea Polesine și Friuli.
Un timp îndelungat, în toată Italia, mămăliga a fost un aliment de bază. Consumul său este adânc înrădăcinat, cu precădere nordul Italiei, în regiuni precum: Veneto, Friuli, Lombardia și Piemont. Cunoscută drept polenta, aceasta era gătită în mod tradițional, cu mălai, apă și sare.
Cu toate că foarte multe țări au numit românii „mămăligari”, nu este deloc corect. Conform datelor istorice, prima atestare a porumbului în spațiul carpato-danubiano-pontic datează din jurul secolului al XVII-lea, dar a devenit o plantă populară abia de pe la 1700, potrivit Shtiu.
În secolul XX, porumbul devenise chiar și periculos, deoarece era ținut în condiții improprii și ducea la dezvoltarea bolii pelagrei (ulcerații eritematoase cutanate, diaree, modificări ale mucoaselor și uneori simptome de boli mentale). Astfel, românii au înlocuit atunci mălaiul cu făină de grâu, fiind astăzi printre cei mai mari consumatori de pâine din lume.